Як підвищити кваліфікацію
у центрі прогресивної освіти "Генезум"?
![header](/assets/genezum-main/assets/images/first-screen/conferences.png)
-
збірник матеріалів
-
публікація на сайті genezum.org безкоштовна
-
заочна участь
-
для закладів загальної середньої освіти
-
для закладів дошкільної освіти
-
Сертифікат - 5 год, 0.05/0.1 ЄКТС
![header](/assets/genezum-main/assets/images/first-screen/courses.png)
-
постійний доступ
-
можна проходити у будь-який час
-
дистанційне навчання
-
для закладів загальної середньої освіти
-
для закладів дошкільної освіти
-
Сертифікат - 16/30 год, 0.5/1 ЄКТС
![header](/assets/genezum-main/assets/images/first-screen/webinars.png)
-
безкоштовний перегляд
-
інтерактив зі спікером
-
онлайн формат
-
для закладів загальної середньої освіти
-
для закладів дошкільної освіти
-
Сертифікат - 2 год, 0.06 ЄКТС
![](/assets/genezum-main/assets/images/first-screen/bell.png)
Постановка проблеми. В історії кожного народу є постаті, до чиєї спадщини звертатися завжди доцільно. Такою постаттю є В. О. Сухомлинський, вчений, письменник, талановитий педагог, який усім своїм життям доводив, що професія вчителя – це найвища посада під сонцем. У його педагогічних працях можна знайти джерела для дослідження багатьох освітніх проблем. Однією з них є проблема професійної етики вчителя, культури його спілкування з вихованцями.
Як не дивно, слово «етикет» не споріднене зі словом «етика» , проте споріднене зі словом «етикетка». І часто етикет виявляється обгорткою, етикеткою, видимістю порядності. Цього не можна сказати про моральні настанови Василя Олександровича Сухомлинського. Його педагогіка ‒ це передусім дисципліна почуття й думки, і лише як наслідок ‒ дії та слова. Його кредо ‒ непримиренність до байдужості, лінощів тілесних, інтелектуальних, духовних. І водночас ‒ чуйність і розуміння у спілкуванні з вихованцями. Етикет Сухомлинського ‒ це етика , а не етикетка.
Педагог-гуманіст у багатьох працях розкриває суть професійної етики вчителя, показує, в чому ж полягає романтика нашої професії, незважаючи на її складності. У цьому зв'язку слід зазначити, що в 50-70-ті pp., у час так званого тоталітарного режиму, Василь Олександрович був справжнім провідником ідей гуманізму та демократії серед учителів.
У 1966 р. В.О. Сухомлинський розпочав працювати над книгою про педагогічну етику вчителя, яку він присвятив вірному другові й колезі – своїй дружині Ганні Іванівні. Книга не вийшла у світ, але уривки з неї було надруковано в газеті «Радянська освіта» (1966 – 1968). Частину неопублікованого рукопису оприлюднив на своїх сторінках журнал «Радянська школа» (1988).
Сухомлинський стверджував, що професійна етика педагога є системним утворенням. Її головними структурними компонентами є: наукова ерудиція і науковий світогляд, педагогічна майстерність, культура спілкування і культура мовлення, педагогічна етика, духовне багатство, прагнення до самовдосконалення.
Свій педагогічний досвід з питань професійної етики вчителя В.О. Сухомлинський проаналізував у широковідомих книгах «Павлиська середня школа», «Серце віддаю дітям», «Як виховати справжню людину», «Сто порад учителеві», «Розмова з молодим директором школи» і в дисертаційному дослідженні «Директор школи – керівник навчально-виховною роботою» (рос. мовою, 1955), що є скарбницею ідей про педагогічну майстерність учителя, а ще в «Листі дочці» – своєрідному гімні його праці. У книзі «Павлиська середня школа» вражають діловитість, конкретність і перевіреність будь-якої з рекомендацій, що їх дає педагог-гуманіст. Книга ж «Розмова з молодим директором школи» містить окремий параграф під назвою «Педагогічна культура вчителя», де В.О. Сухомлинський обґрунтовує складові частини професійної етики.
Педагог, який володіє педагогічною професійною етикою - це гуманістично спрямована, високоморальна, всебічно розвинена, сучасна особистість; вчитель з досвідом, з високим потенціалом, професіонал.
Видатний педагог писав: основними якостями педагога, необхідними для формування його професійної етики є гуманність.
« Гуманність – це любов до дітей, вміння поважати їхню людську гідність, потреба і здатність надавати кваліфіковану педагогічну допомогу в їхньому особистісному розвитку.»« Найбільш важлива якість, яка повинна бути притаманна вчителю - любов до дітей. Педагог без любові до дитини ‒ це все одно, що співак без голосу, музикант без слуху, живописець без відчуття кольору» [5, с. 421].
Правдивість, справедливість, порядність, чесність, гідність, працьовитість, самовідданість ‒ такими рисами на думку Сухомлинського повинен володіти педагог. Також, важливу роль відіграють особистісні якості педагога, його чутливість до іншої людини, гуманність у помислах і діях. Але це не знижує актуальності такої риси як вимогливість.
«...Якщо ви хочете бути улюбленим вчителем, дбайте про те, щоб вихованцеві було що в вас відкривати. Якщо ж ви кілька років однаковий, якщо минулий день нічого не додав до вашого багатства, ви можете стати обридлим і навіть ненависним... Серця й уми юнацтва можна завоювати в наші дні тим сплавом моральної краси та інтелектуального багатства, який відкриває перед юнацтвом все нові і нові якості людини»[6, с. 182].
Кожен зі спеціалістів має поповнювати, поглиблювати та вдосконалювати свої знання. Щоб успішно вирішувати завдання, які стоять перед педагогом, щоб бути для учнів завжди цікавою людиною, треба постійно навчатися самому. Кожен з нас має активно працювати над собою – це запорука професійного успіху. Ми маємо обов’язково займатись самовихованням. Двигуном цього процесу є бажання змінити себе і вдосконалитись.
Обов’язкова передумова професійної етики педагога, на думку Сухомлинського – знання індивідуальних особливостей, психічного стану, настрою і переживань учнів.
Один і той же засіб виховного впливу може дати різні результати, залежно щодо кого, коли, за яких умов і як його застосовують. У цій справі немає стандартних рецептів.
Педагогічний такт, за словами В.Сухомлинського, передбачає здатність учителя поставити себе на місце учня, бачити себе в учневі та учня в собі.
По своїй сутності професійна етика – це творча самореалізація особистості педагога в різноманітних видах педагогічної діяльності й спілкуванні.
Сухомлинський розглядає професійну етику як сукупність моральних, професійних позицій, підходів, змісту, форм і методів роботи, індивідуально-професійних якостей, вироблених на основі досвіду й індивідуальних особливостей особистості.
«Професійна етика ‒ це жива, творча педагогіка повсякденної творчої праці, та педагогіка, в якій теоретичні закономірності процесу вплину на духовний світ вихованця ніби зливаються з особистістю вчителя. Педагогічна етика ‒ це, образно кажучи, техніка і технологія взаємодії майстра і об'єкта його праці. Багатогранність, різноманітність, відточеність, зразковий стан інструментів нашої творчості, уміння володіти ними так само тонко, як прекрасний музикант володіє скрипкою, – все це і є педагогічною професійною етикою» [7, с. 89].
Аналіз багатогранної творчої спадщини великого педагога дає можливість зробити висновок, що педагогічна професійна етика пов'язана з активною життєвою позицією педагога.
Глибоку гуманістичну сутність активної позиції самого Сухомлинського, як педагога і громадянина, точно визначено в його вислові: «Світ вступає у вік Людини. Більше, ніж коли б то не було, ми зобов'язані думати тепер про те, що ми вкладаємо в душу людини» [8, с.8-9]. Закликом, сповненим мудрого гуманізму, звучать слова педагога, звернуті до колег: «...Якщо ви хочете увійти в чудовий палац ‒ дитинство з його особливими законами, ‒ засвойте насамперед ту істину, що в дитини ніколи не буває бажання навмисне робити зло... Педагогічне невігластво в тому й проявляється, що вихователь приписує дитині бажання творити зло, виставляючи її перед колективом як зловмисника, змушуючи думати колектив так, як помилково думає він, вихователь. Не поспішайте; оголошувати дитячі пустощі зловмисним порушенням порядку, дитячу неуважність ‒ лінощами, дитячу забудькуватість ‒ недбалістю. Зрозумійте, що дитячі пустощі, неуважність, забудькуватість ‒ усе це було, є і буде. Все це потрібно зрозуміти; не ламати, а старанно, мудро виправляти і направляти» [7, с. 109]. Добрий крилатий вираз, проте він не віддзеркалює того, що відбувається в наші дні.
Сухомлинський особливо наголошував на тому, щоб слово вчителя було лагідним, доброзичливим, використовувалося для «піднесення людини»: «Доброзичливість, розумна доброта ‒ ось що має бути головним тонусом взаємовідносин педагога і дітей... Бути доброзичливим – означає ставитися до дитини так, як ви поставилися б до власного сина».
Василь Олександрович вважав головною причиною конфліктів, що виникають між педагогом і вихованцями, нерозуміння вчителем внутрішнього світу дитини, несправедливі покарання, грубість, погрози.
Важливим умінням, яке характеризує перцептивний аспект культури педагогічного спілкування, є вміння вчителя слухати учнів. «Уміння слухати дитину – велике педагогічне мистецтво. Там, де немає цього мистецтва, немає і не може бути виховання», ‒ стверджував В.О. Сухомлинський [3, с.207].
Культура педагогічного спілкування проявляється не тільки в тому, наскільки точно й неупереджено вчитель сприймає учнів, розуміє їхні почуття й індивідуальні особливості, а й у способах і прийомах, які він використовує для організації педагогічної взаємодії, здійснення виховного впливу на учнів.
Вихователь з високою культурою педагогічного спілкування не ображає гідності учня, ніколи не допускає його нищівної оцінки. Одне з головних правил культури такого спілкування – оцінювати конкретні дії, знання, вчинки учня, а не його особистість, індивідуальність. Мистецтво зауваження, осуду полягає в мудрому поєднанні суворості й доброти. В. О. Сухомлинський у статті «Слово вчителя в моральному вихованні» наголошує: «В розумному осуді завжди є відтінок здивування: « Я ніколи не сподівався від тебе такого вчинку, я вважав і вважаю тебе кращим, ніж ти сам говориш про себе своїм вчинком» [7, с.123]. Отже, ефективні зауваження ‒ це такі, що мають форму поради, здивування, а не гніву, осуду, вони не принижують власної гідності учня.
Спираючись на багатий власний педагогічний досвід тонке розуміння дитинства, В. О. Сухомлинський сформулював, на перший погляд, прості й очевидні, а насправді, визначальні, базові вимоги до спілкування вихователя: ніколи нікому не скаржитися на дітей; не виставляти на публічне обговорення дитячих вчинків; берегти дитячі таємниці.
«Бережіть таємницю, яку довірила вам людина ‒ це одне з елементарних умов педагогіки, що стосується і виховання і самовиховання».
«Довгі роки переконали мене в тому, що в нашій важкій, інколи нестерпно важкій справі треба виконувати дуже важливе правило: якщо вихованці самі зуміють зрозуміти свої складні стосунки і розібратися в них, влаштовувати колективний розгляд не слід. У читача може виникнути питання: а що ж допустимо розглядати в колективі? Нічого»[4, с.110].
Висновки. В. О. Сухомлинський вважав, що слово вчителя не може бути брутальним, фальшивим, непристойним. Вислови «душа дитини» і «слово вчителя» він ставив поряд. Професійне мовлення вчителя має відповідати вимогам культури мови. Це показник його освіченості, загальної культури, інтелігентності.
Кожен з нас має володіти такими компонентами педагогічної культури як: любов до дітей і бажання співпрацювати з ними. У кожного з нас мають бути сформовані професійні етичні норми, педагогічне спілкування, культура мовлення, позитивне сприйняття, духовність, творчі способи педагогічної діяльності, педагогічна майстерність, професійна компетентність; розвинене бажання займатися самоосвітою та самовдосконаленням. І якщо ми прагнемо досягти успіху в нашій нелегкій праці, то наша професійна етика має бути саме етикою, а не етикеткою.
Література
- Сухомлинский В. А. Хрестоматия по этике / сост. О.В. Сухомлинская. Москва, 1990. – С.304.
- Сухомлинський, Василь Олександрович. Вибрані твори : в 5 т. / Василь Сухомлинський; Редкол.: І.О. Дзеверін (гол.), М.М. Грищенко та ін. - К. : Рад. школа, 1976 – 1977.
- Сухомлинський В.О. Серце віддаю дітям/ Сухомлинський В. О. ‒ К.: Рад.шк., 1977. ‒ С. 7-279.
- Сухомлинський, Василь Олександрович. Сто порад учителеві / В. О. Сухомлинський. - К. : Рад. школа, 1988. – С. 304.
- Сухомлинський В.О. Розмова з молодим директором школи / В.О. Сухомлинський // Вибрані твори у 5-ти т. – Т. 4 – К.: Рад. шк. 1977. ‒ С. 394-629.
- Сухомлинський В.О. Павлиська середня школа / В.О. Сухомлинський // Вибр. тв. в 5-ти томах. – Т.4. – К. : Рад. шк., 1977. – C. 7-390.
- 7. Луцюк А.М. Василь Сухомлинський про педагогічну майстерність учителя : [Монографія] / А.М. Луцюк. – Луцьк : Надстир’я, 2003. – С. 208.
- ОмельчукВ. Педагогіка В.Сухомлинського – педагогіка гуманізму / В. Омельчук// Рідна школа. – 2013. – № 8–9